![NextPrevious_Buttons-01.png](https://static.wixstatic.com/media/c2f0e5_5dfd6461896742a391d09e4f2edc53ac~mv2.png/v1/fill/w_51,h_51,al_c,q_85,usm_0.66_1.00_0.01,enc_auto/NextPrevious_Buttons-01.png)
![NextPrevious_Buttons-02.png](https://static.wixstatic.com/media/c2f0e5_69685943f53d4d82b5d78dd1185cd85f~mv2.png/v1/fill/w_51,h_51,al_c,q_85,usm_0.66_1.00_0.01,enc_auto/NextPrevious_Buttons-02.png)
פרי האדמה
תלתן תת-קרקעי הוא מין המוגדר תדיר בישראל. יש דרגות שונות שמתארות כמה מין מסוים של צמח נמצא בנוף. זו הדרגה השלישית, לפניה יש נפוץ ומצוי ואז תדיר. למרות זאת, להפתעתי לא הייתה לי מן המוכן תמונה שלו באוסף. זהו תלתן חד-שנתי, ממשפחת הפרפרניים (Papilionaceae). הפרח לבן, גדול יחסית, תואם את ההנחיות, אבל מראהו בטבע לא מרשים במיוחד. העלווה דלילה, הפרחים דלילים, ויש לו משמעות סביבתית אם מוצאים ריכוז גדול של פרטים, אך כאלו קשה למצוא בבר.
ייחודו של התלתן התת-קרקעי, כפי שניתן להבין משמו, הוא ביכולת שלו לזרוע את עצמו. אחדים מפרחי הקרקפת הם פרחים רגילים שתפקידם בחיים להבשיל זרעים. פרחים נוספים הם עקרים, והם מקדישים את עצמם לעזור לכל הקרקפת לחדור לאדמה. עם ההבשלה הם הופכים לאנקולים שמתחפרים פנימה ומחדירים לקרקע את הקרקפת כולה. הזרעים מבשילים למעשה מתחת לפני הקרקע ונובטים מתוך הקרקפת, במילים אחרות: התלתן זורע את עצמו.
בנוסף או בהמשך, התלתן התת-קרקעי מצטיין בעמידות הרבה שלו. הצמח יכול לגדול גם בתנאים קשים, ועל כן הוא צמח מספוא מצוין שניתן לזרוע אותו גם בשטחי הקרקע הפחות מוצלחים של העמק. ממין הבר פותחו שלושה זנים, וכל אחד מהם מתאים לסוג אחר של קרקע. לעיתים זורעים אותו לבד, ולעיתים בשילוב עם אספסת. התלתן, כמו רבים מבני המשפחה, מצויד בפקעיות חנקן שבהן הוא משתף פעולה עם חיידקים מקבעי חנקן. השילוב הזה פוטר אותו מהתלות בריכוז החנקן בקרקע, והוא יכול על כן להתפתח בקרקעות דלות ולהעשיר אותן.
השימוש בתלתן התת-קרקעי כצמח מספוא בעולם הוא תוצאה של "שיגעון" של איש אחד, עמוס ויליאם (AW) הווארד מאוסטרליה. לאחר שאבחן את סגולותיו המיוחדות של הצמח הוא פרסם אותן במאמרים בעיתונות המדעית, וכן היה מוכן לשלוח זרעים בחינם לרחבי העולם, והמשיך בייעוץ מקצועי איך לגדל אותו, כמובן בהתנדבות. בעת מותו, בשנת 1930, בעשרות אלפי דונמים בדרום אוסטרליה גידלו תלתן תת-קרקעי, וכיום מגדלים אותו גם באיטליה, בספרד, בניו-זילנד ובארצות נוספות.
ובכן, אפשר בהחלט לומר שהצמח הוא מזון של כבשים, עיזים, יעלים וצבאים. אבל מה שטוב להם טוב גם לנו. על פי הספרות, אפשר לאכול אותו טרי בסלט או מבושל. טעמתי ענפים טריים ומעבר לכרסום קצות הענפים לא התלהבתי, ועל כן פניי לבישול. ההמלצה שלי היא לקציצות ירק בתוספת גבינת צאן, בשל הזיקה לשדות המרעה, אבל כמובן אפשר להפעיל את הדמיון ולהתאים את המתכון למצרכים שקיימים.
תלתן תת קרקעי
פרפרנים
חומרים:
מלוא החופן תלתן צעיר
אגוזים או צנוברים
שאריות גבינה
בצל
2 ביצים
קמח או פירורי לחם
מלח ופלפל גרוס
הכנה:
מרתיחים את התלתן למשך דקות ספורות. מוציאים, סוחטים וקוצצים. מטגנים בצל, ולקראת סוף הטיגון מוסיפים אגוזים. שמים בקערה את התלתן הירוק (אפשר גם פרחים), את הבצל המטוגן, את שאריות הגבינה אם יש, את הביצים, מעט תבלינים ומייבשים את התערובת בפירורי לחם. מטגנים בשמן ואוכלים בתיאבון.
עונות איסוף:
חורף, עדיפות לשדות מספוא.
לביבות תלתן
![](https://static.wixstatic.com/media/c2f0e5_77960a39b930411ca1602f03bc3c9d30~mv2.png/v1/fill/w_980,h_710,al_c,q_90,usm_0.66_1.00_0.01,enc_auto/c2f0e5_77960a39b930411ca1602f03bc3c9d30~mv2.png)